hörhö
Suomi
[muokkaa]Substantiivi
[muokkaa]hörhö (1)
- (arkikieltä) ymmärrykseltään sekava ja omituinen henkilö
Ääntäminen
[muokkaa]- IPA: /ˈhørhø/
- tavutus: hör‧hö
Taivutus
[muokkaa]Taivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | hörhö | hörhöt |
genetiivi | hörhön | hörhöjen |
partitiivi | hörhöä | hörhöjä |
akkusatiivi | hörhö; hörhön |
hörhöt |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | hörhössä | hörhöissä |
elatiivi | hörhöstä | hörhöistä |
illatiivi | hörhöön | hörhöihin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | hörhöllä | hörhöillä |
ablatiivi | hörhöltä | hörhöiltä |
allatiivi | hörhölle | hörhöille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | hörhönä | hörhöinä |
translatiivi | hörhöksi | hörhöiksi |
abessiivi | hörhöttä | hörhöittä |
instruktiivi | – | hörhöin |
komitatiivi | – | hörhöine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | hörhö- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |
Liittyvät sanat
[muokkaa]Johdokset
[muokkaa]- verbit: hörhöillä
Yhdyssanat
[muokkaa]Aiheesta muualla
[muokkaa]- hörhö Kielitoimiston sanakirjassa